AIEMMIN TAPAHTUNUTTA
Sherlock Holmes, Baker Street 221 B.
- Iltapäivää. - Tuollainen hän on aina.
Paha päivä?
Muutit sinne eilen, ja nyt ratkotte yhdessä rikoksia.
- Olet liian iloinen. Se ei ole soveliasta. - Mitä sitten? Peli alkakoon!
Jos sankareita olisi olemassa, minä en olisi yksi heistä.
Polttaisin sydämesi poroksi.
Tämän pitäisi kelvata.
- Onko sinulla housuja jalassa? - Ei.
Muista minut naisena, joka löi sinut.
- Mitään hirviötä ei ollut. - Sherlock?
Kohtaamme vihdoin.
- Hyvästi, John. - Sherlock!
- Nuo vievät sinulta hengen. - Sinä pirulainen!
Jahdin jännitys, veren kohina suonissa, me kaksi maailmaa vastaan.
Odota! Mietitään, miten toimimme.
- Pyysin sinua lakkaamaan olemasta kuollut. - Kuulin kyllä.
Et ole mikään arvoitusten ratkoja, olet pelkkä draamakuningatar!
Tuolla on nyt mies kuoleman kielissä, ratkaise se!
Hän on kiristyksen Napoleon.
- Nytpä ette saakaan sankarin viittaa. - Olen toimintakykyinen sosiopaatti!
Emme voi lukita Sherlockia mihinkään ilman että syntyy mellakka.
Vaihtoehto vaatii sinun hyväksyntäsi.
Kiitos hienoista hetkistä, John.
- Ikävöitkö minua? - Miten se on mahdollista?
- Miten maanpaossa sujuu? - Lähdin neljä minuuttia sitten.
- Toivottavasti otit opiksesi. - Kuka minua nyt tarvitsee?
- Ikävöitkö minua? - Englanti.
TAI...
Toinen afgaanisota merkitsi monelle kunniaa ja ylennystä.
Minulle se merkitsi pelkkää epäonnea ja ahdinkoa.
Kapteeni!
Palatessani terveyteni oli mennyttä ja tulevaisuus näytti synkältä.
Niissä olosuhteissa halusin tietysti Lontooseen.
Tuo suurilikakaivo, johon kaikki hulttiot ja vätykset päätyvät.
Watson!
Stamford. Muistatko minut?
- Olimme Bartsissa yhtä aikaa. - Aivan, Stamford.
Missä olet ollut? Olet laiha kuin tikku.
Minä pääsin kotiin. Moni ei ollut yhtä onnekas.
- Mitäs nyt sitten? - Tarvitsen katon pääni päälle.
Siistin asunnon kohtuuhintaan. Ei mikään helppo tehtävä.
- Olet tänään toinen, joka sanoo noin. - Kuka se ensimmäinen oli?
- Varjele sentään! - Ilmeisesti tuo on jokin koe.
Hän hakkaa ruumiita selvittääkseen mustelmien muodostumista kuolleilla.
- Onko tuolle lääketieteellistä tarkoitusta? - Sitä en tiedä.
En minäkään. Missä se ystäväsi on?
Anteeksi!
Toivottavasti emme häiritse.
- Olette ollut Afganistanissa. - Tohtori Watson, herra Sherlock...
- Erinomaiset refleksit. Kelpaatte. - Anteeksi?
- Voisimme vuokrata Regents Parkin asunnon. - Kuka on puhut asunnosta?
Minä puhuin Stamfordille. Hän tuo teidät, ruskettuneen ja haavoittuneen.
On ilmiselvää, että lähditte Afganistanista pakon edessä.
Tarkemmin siitä huomenna. Nyt kiiruhdan Wandsworthiin hirttäjäisiin.
Ammatillisesta kiinnostuksesta. Lisäksi soitan viulua ja poltan piippua.
- Se ei liene ongelma? - Ei...
Ette näköjään osaa puhua kokonaisin lausein. Tulemme toimeen loistavasti.
Tapaamme siis huomenna klo 19.
Nimi on Sherlock Holmes, osoite Baker Street 221 B.
Tuollainen hän on aina ollut.
Lehtiä! Lehtiä!
Miten "Sininen kiiltokivi" myy?
Se on hyvin suosittu, tohtori Watson.
- Onko pian luvassa kunnon murha? - Juttelen rikollisväelle.
- Onko hän siellä? Hänkö siellä istuu? - Ei toki.
- Hyvää päivän jatkoa. - Liikkeelle!
Hyvää joulua, herra Holmes!
Herra Holmes!
Kunpa ilmoittaisitte ennalta tulostanne.
En tiennyt itsekään. Maalaisherrojen teurastuksia on vaikea ennakoida.
- Mitä tuolla on? - Ei mitään.
- Nappasitteko murhaajan, herra Holmea? - Kyllä, jalat vain puuttuvat.
- Uusi novellinne oli lehdessä. - Pidittekö siitä?
En.
- En ole koskaan pitänyt. - Miksi ette?
En koskaan sano mitään, ohjaan vain vieraat ylös ja tarjoilen aamiaista.
- Sehän teidän funktionne tarinoissa on. - Minun mikä?
Älkää tunteko itseänne sivuutetuksi. Itse olen sivussa siinä koiratarinassa.
- Olen emäntä, en mitään rekvisiittaa. - "Baskervillen koirassako"?
- Huoneetkin näyttävät nuhjuisilta! - Se on kuvittajan vika.
Minun piti kasvattaa viikset, jotta väki tunnistaisi minut.
Niinä vuosina, kun olen saanut seurata Holmesin suurtekoja -
on joskus ollut vaikea valita, mitkä tapaukset toisin lukijoille.
Jotkut ovat yhä liian arkaluonteisia, jotkut taas liian tuoreessa muistissa.
Mikään yhteisistä seikkailuistamme -
ei ole vaikuttanut ystävääni henkisesti ja fyysisesti yhtä paljon -
kuin "Karmiva morsian".
Varjele!
Rouva Hudson! Olohuoneessani on joku nainen. Tarkoituksellako?
Hän on asiakas! Halusi välttämättä odottaa teitä.
Haluaisitteko istuutua?
- Ettekö kysynyt, mitä hän haluaa? - Kysykää itse!
- Miksi te ette kysynyt? - Miten? Minähän en sano mitään!
Kirjoittakaa hänelle repliikkejä, tai hän näännyttää meidät nälkään.
Olen Sherlock Holmes, ja tässä on tohtori Watson.
Puhukaa vapaasti, hän ei ymmärrä juuri mitään. -Holmes...
Ensin voisin kuitenkin tehdä muutamia havaintoja.
Hyödynnätte veikeää huumorianne helpottaaksenne ahdistustanne.
Naitte vastikään näennäisesti hyväluontoisen miehen -
joka jätti teidät moraaliltaan epäilyttävän naisen vuoksi.
Tulitte tänne toivoen, että sovinto olisi vielä mahdollinen.
Hyvänen aika, Holmes!
Kaikki tämä on ilmiselvää hajuvetenne perusteella.
- Hajuveden? - Se auttaa minua ja häiritsee teitä.
- Kuinka niin? - Sillä minä tunnistin sen, te ette.
- Mary! - John.
Miksi ihmeessä tekeydyit asiakkaaksi?
En keksinyt muutakaan keinoa tavata miestäni.
Tapaus herätti kansainvälistä huomiota!
- Murhattu maalaisherra. - Se oli välttämätöntä.
- Et saisi jättää minua tänne. - Mitä olisit tehnyt?
- Mitä teet, muuta kuin näytät hämmästyneeltä? - Nyt riittää!
Tulkaa sisään norkoilemasta, Lestrade!
- Mistä tiesitte, että se olen minä? - Askelistanne ei voi erehtyä.
Tulin ihan juuri, rouva Hudson ei sanonut mitään.
Satiirinen kirjallisuuskritiikki on uusi villitys vuokraemäntien keskuudessa.
- Mikä tuo teidät tänne vapaa-ajallanne? - Mistä te sen tiedätte?
Vilkuilette karahvia. Watson, tarjoilkaa komisariolle, mitä hän haluaa.
Miten voimme auttaa?
En ole millään asialla, ajattelin vain pistäytyä.
- Tervehdyskäynnillä? - Toivottamassa hyviä pyhiä.
Thomas Ricoletti, Emelia Ricolettin mies.
Ilmeisesti matkalla ruumishuoneelle tunnistamaan vaimoaan.
Hän säästyi vaivalta.
Älä unhoita minua.
- Muista aina se neito... - Kuka te olette?
- Miksi teette näin? - Myllyn neito...
Muistanet laulumme, rakkaani? Lauloin sen häissämme.
- Hyvää joulua. - Hyvää joulua.
Vihdoinkin. No niin, komisario, mikä tapahtuma teitä hävettää kertoa?
- Kuka väitti, että jotain on tapahtunut? - Te, olemuksellanne.
- Nyt olette väärässä, Holmes. - Oikaiskaa sitten, tohtori.
Hän ei halunnut lasillista, hän tarvitsi sitä.
Häntä ei hävetä, vaan pelottaa.
Boswell alkaa oppia. He kasvavat niin nopeasti.
- Palauttakaa poliisilaitoksen rohkeus, Watson. - Istukaa, komisario.
En minä oikeastaan pelkää.
Vaaran edessä on viisasta pelätä, eikä sitä pidä hävetä.
Aloittakaa alusta.
Sinä!
Ei! Älkää...
Sinä?
Hetkinen.
- Koska tämä tapahtui? - Eilisaamuna.
Miten morsiamen kasvoja kuvailtiin?
...vai minä?
Nainen ampuu itsensä, ja te etsitte murhaajaa?
- Poliisin uusi pohjanoteeraus. - En minä siksi tänne tullut.
- Niin arvelinkin. - Mikä morsiamen nimi oli?
Emelia Ricoletti. Eilen oli hänen hääpäivänsä.
Paikalle soitettiin poliisit, ja ruumis vietiin ruumishuoneelle.
- Normikäytäntö. Miksi kerroitte sen? - Sitä seuranneiden tapahtumien takia.
Limehousessa, pari tuntia myöhemmin.
Näyttämö on valmis, esirippu nousee. Voimme aloittaa.
Aloittaa mitä?
Ratkaistakseen yhden tapauksen on joskus ensin ratkaistava toinen.
- Teillä on siis uusi tapaus? - Vanha, hyvin vanha tapaus.
- Minun on mentävä syvälle. - Mihin?
Itseeni.
"Kuolonkalpeat, mutta suu kuin verinen haava."
Runoutta vai totuus?
- Monen mielestä ne ovat sama asia. - Niin, idioottien. Runoutta vai totuus?
- Minäkin näin hänet. Jälkeenpäin. - Minkä jälkeen?
Sinä...
Emelia? Sinähän kuolit, et voi olla täällä.
Enkö olekin kaunis, Thomas? Yhtä kaunis kuin hääpäivänämme.
- Mistä oikein on kyse? - Miltä näyttää, komea ystäväiseni?
Paukautamme naimisiin.
"Kunnes kuolema meidät erottaa." Tässä tapauksessa kaksi kertaa.
- Ennenkuulumatonta. - Mahdotonta.
- Verratonta. Itsemurha katuteatterina, murhaava ruumis. - Tule, Watson.
- Minne menemme? - Ruumishuoneelle. On kiire.
Ruumishuoneelle harvemmin on.
- Ja minunko pitää odottaa täällä? - Ei, palaamme nälkäisinä.
- Tweed-asussa ruumishuoneelle? - Hätä ei lue lakia.
Rouva.
- Osallistun poliittiseen kampanjaan. - Vai niin.
- Naisten äänioikeus. - Oletteko puolesta vai vastaan?
Häipykää.
Taasko he lähtivät? Mitä lie elämää ne herrat elävät.
- "Ne herrat"... - Älkää huolehtiko. Tämä tuli teille.
VÄLITTÖMÄSTI.
Kertokaa miehelleni, että palaan myöhään. Menen tärkeille asioille.
- Onko kaikki hyvin? - Ystävä vain on hädässä.
- Hyvänen aika, kuka ystävä? - Englanti.
Olipa epämääräisesti sanottu.
Kuka ruumishuonetta hoitaa?
- Tiedätte kyllä. - Aina hän...
Kuka idiootti tämän teki?
Kyse on kaikkien turvallisuudesta.
Hän on kuollut, puolet päästä on poissa. Hän ei ole uhka kellekään.
Kertokaa se hänen miehelleen, joka makaa tuolla.
Limehousessa riehunut tappaja tuskin oli tuo kuollut nainen.
On sitä oudompaakin nähty.
- Kuten mitä? - No... Outoja asioita.
Puhutte kuin lapsi. -Tekijä oli selvästi mies. Missä hän on?
Holmes.
Hooper.
Töihin siitä!
Tulitte hämmästyttämään meidät taikatempuillanne, oletan?
- Onko mitään, mitä haluatte kertoa? - Ei ole, herra Holmes.
Voitte lähteä, kun haluatte.
Pyysin herra Holmesin tänne. Yhteistyöhön. Tämä on käsky.
On kaksi kiinnostavaa seikkaa, kuten tohtori Watsonin tarinoissa sanotte.
- En ole koskaan sanonut niin. - Kyllä, vieläpä usein.
Tämä on varmasti Emelia Ricoletti. Hänet on tunnistettu ilman epäilystä.
- Kuka sitten oli Limehousessa? - Emelia Ricoletti.
Mahdotonta, hänhän oli täällä.
Aviomies tunnisti hänet juuri ennen kuolemaansa. Hän tuskin erehtyi.
Taksinkuljettaja sanoi samaa.
Hän ei voinut olla kahdessa paikassa yhtä aikaa.
Aivan, yksi paikka on juuri kuolleelle ehdoton maksimi kerrallaan.
- Kaksoset? - Ei.
- Miksi ei? - Ei se koskaan ole niin.
Emelialla oli vain yksi vanhempi veli, mutta hän kuoli vuosia sitten.
- Ehkä hänellä oli salainen kaksonen. - Mikä?
Salainen kaksonen. Se saattoi olla suunniteltu juttu.
Hedelmöityksestä lähtienkö? Melkoista ennakointia.
- Kyseessä ei ole ikinä kaksoset! - Mikä oma teorianne on?
- Tai pikemminkin, mikä teitä häiritsee? - Nyt en ymmärrä.
Miksi pelkäsit? Miksi tuijotit karahvia ja miksi pidätit ruumiin?
Toinen kiinnostava seikka...
Veritahra sormessa... Se saattoi tulla usealla tavalla.
Aivan, ja on vielä yksi seikka... Se ei ollut siinä aiemmin.
Eikä tuo.
SINÄ
Sinä! Sinä? Sinä...?
- Holmes? - Pistoolinpiippu suussa...
Luoti lävisti aivot, ja takaraivo lensi irti.
Miten mies saattoi selvitä?
- Tarkoitatte "nainen". - Anteeksi?
- Ei "nainen", vaan "mies". - Niin tietysti.
Kiitoksia kiehtovasta tapauksesta. Sähkötän, kun olen ratkaissut sen.
Hän kuoli tietysti ampumahaavaan, mutta hänellä oli myös keuhkotauti.
Voi olla syytä tehdä ruumiinavaus.
Onpas hän nyt tarkkasilmäinen, kun isi on poissa.
Olen tarkkasilmäinen joissakin asioissa, ja Holmes sokea toisissa.
- Niinkö? - Kyllä vain.
Uskomatonta, mitä vaaditaan, jotta voi menestyä miesten maailmassa.
- Mitä hän tarkoitti? - Takaisin töihin siitä!
- No, Holmes? Kai teillä jokin teoria on? - Ei vielä.
Olemme syvissä vesissä, Watson.
Ja yhä syvemmälle on mentävä.
Palasimme tuohon outoon tapaukseen vasta useiden kuukausien päästä.
Silloin hyvin yllättävissä olosuhteissa.
- Viisi kappaletta, kaikki samalla tavalla. - Hys, tämä on ylen tärkeää.
Ekliptikan kaltevuus... En vieläkään ymmärrä sitä.
- Luulin, että ymmärrät kaiken. - Se olisi aivokapasiteetin tuhlausta.
- Miksi se on niin tärkeää? - Tärkeämpää kuin viisi tylsää murhaa.
Viisi miestä on murhattu koteihinsa.
Lattialla on ollut riisinjyviä ja sana "sinä" kirjoitettu verellä seinään.
Morsian on jollain keinolla noussut kuolleista.
Ratkaisin sen.
- Mahdotonta! - Ei lainkaan!
Salaperäisestä rouva Ricolettista on kirjoitettu paljon.
Nyt väki syyttää murhistaan haamua hämätäkseen hölmöjä poliiseja.
Ratkaistu. Jututa rouva Hudsonia lähtiessäsi, hän haluaa osallistua.
Oletteko varma? - Olen, menkää nyt. - Watson!
Hattu päähän ja kengät jalkaan, meillä on tärkeä tapaaminen.
- Eikö tohtori Watson muuttanut pois? - Kyllä, eikö muuttanutkin?
Kenelle olen oikein puhunut?
Puhun koko hölmön poliisikunnan puolesta: tuoli on tyhjä.
Niinpä onkin. Minä kun luulin, että hän on kehittynyt.
- Missä olet ollut? - Anteeksi, olen myöhässä.
Onko munan keittäminen niin vaikeaa?
Takassa on harvoin tuli, täällä on pölyä, ja melkein tuhosit saappaani!
Mutta henkilökunta-asiat ovat vaimon heiniä. Missä hän on?
- Hän on ikävä kyllä asioilla. - Asioilla? Tähän aikaan?
- Ettekö tiennyt sitä? - Hän on nykyään aina asioilla.
- Aivan kuten tekin. - Anteeksi?
- Tein vain huomion. - Kukaan ei ole sellaista pyytänyt.
- Ette ole juuri koskaan kotona yhtä aikaa. - Tuo alkaa olla röyhkeää.
- Pyydän vaimoani puhumaan teille. - Milloin tapaatte hänet?
- Melkein unohdin. Teille on sähke. - Mitä olet tehnyt koko aamun?
- Lukenut uusinta novellianne The Strand. - Pidittekö siitä?
- Miksette koskaan mainitse minua? - Ulos.
TULE HETI, JOS SOPII.
JOS EI SOVI, TULE SILTI.
- Minkä mikä? - Ekliptikan kaltevuus.
- Luulin, että asia oli tärkeä. - Kyllä, kyse on maan kallistuksesta.
- Yritätkö vaikuttaa älykkäältä? - Minä olen älykäs.
Ymmärrän. Menemme tapaamaan jotakuta, joka on sinuakin älykkäämpi.
Pää kiinni.
DIOGENES-KERHO
EHDOTON HILJAISUUS
Huomenta, Wilder. Onko veljeni täällä?
Toki. On aamiaisaika.
- Muukalaisen huone? - Kyllä, sir.
Tämä herra on vieraani.
Tohtori Watson, tietysti! Pidin kovasti kirjastasi "Sininen kiiltokivi".
Kiitos. Ilahduttavaa.
Olette hyvin... ruma.
Anteeksi kuinka?
Ruma. Se, mitä sanoitte "Sinisestä kalakauppiaasta". Rumaa.
Mukavaa, että piditte perunastani.
Tarvitset harjoitusta, Watson. Vähennä tanssitunteja.
Anteeksi?
Täydellinen paikka tutkia ihmisyyttä.
Kätevää, kun yhä isompi takalistosi on liimautunut siihen, veliseni.
Sherlock. Tohtori Watson.
- Näytätte hyvinvoivalta. - Niinkö? Luulin, että valtavalta.
Nyt kun mainitsitte, ruokavalionne on pahasta. Sydämenne...
Ei huolta. Hänellä on sydämen paikalla suuri aukko.
- Sukuvika. - En tarkoittanut pahalla.
Tätä vauhtia elätte enää korkeintaan viisi vuotta.
Me luulimme, että kolme - Itse veikkaan yhä neljää.
Kuten aina, et ole tarkkaavainen. Sarveiskalvoissa näkyy rasvarenkaat.
- Sittenkin 3 vuotta, 4 kuukautta ja 11 päivää. - Löittekö vetoa?
- Hänhän voi ottaa ja kuolla jo aiemmin. - Sen riskin joudut ottamaan.
- Pelaatko uhkapeliä omalla elämälläsi? - Mieluummin omalla kuin toisten.
Kolme vuotta, jos syöt tuon luumuvanukkaan. -Sovittu.
Odotin, että tulisit Manor Housen takia. Se oli visainen pähkinä.
- Ratkaisin sen. - Adamshan se tietysti oli.
Kateus. Hänen tutkimuksensa ekliptikan kaltevuudesta -
hävisi paremmalle.
- Aivan, luin sen. - Ymmärsitkö sen?
- Tietysti. - Ei, vaan ymmärsitkö kateuden?
Neron ei ole helppo hyväksyä itseään isompaa neroa.
- Pyysitkö minut tänne nöyryytettäväksi? - Kyllä. En, mutta se on hauskaa.
Meitä uhkaa näkymätön vihollinen, joka leijuu lähellämme koko ajan.
Niitä vihollisia on joka puolella, eikä niitä voi löytää eikä pysäyttää.
- Sosialistitko? - Ei, tohtori, eivät sosialistit.
Anarkistit? Ranskalaiset? Suffragetit?
- Teitä taitaa huolettaa kaikki ryhmät. - Watson on aina valpas. Tarkentakaa.
Se on vain olettamus, jonka saat vahvistaa. Minulla on sinulle tapaus.
Skotit? -Oletteko kuullut niin sanotusta "paranoiasta"?
Kuulostaa serbialta.
Eräs lady Carmichael tulee pian käymään luonasi.
Miten voimme kukistaa nämä näkymättömät viholliset?
Emme me kukistakaan. Häviämme ilman muuta.
- Miksi? - Sillä he ovat oikeassa.
Ja me olemme väärässä.
- Mitä tapaus koskee? - Siinä on kiinnostavia piirteitä.
Minä en sano noin! Olet arvatenkin jo ratkaissut sen?
Vain päässäni. Sinä saat tehdä jalkatyön.
- Miksi ette kerro ratkaisuanne? - Mitä iloa siitä olisi?
- Otatko sen? Se viihdyttäisi sinua. - Yhdellä ehdolla: vielä yksi vanukas.
- 2 vuotta, 11 kuukautta ja neljä päivää. - Jännittävää! Tik tak...
- Kiitos, Wilder. - Eräs herra Melas tahtoo tavata teidät.
Odottakoon viisi minuuttia, minulla on veto voitettavana.
Sanotaan sittenkin, että 15 minuuttia.
Tik, tak...
- Tulin kysymään neuvoanne, herra Holmes. - Helppoa.
- Ja apuanne. - Ei aina yhtä helppoa.
On sattunut jotain omituista ja pelottavaa.
- Sittenhän teillä kävi onni. - Onni?
- Ne ovat erikoisalaani. - Hyvin lupaavaa.
- Holmes... - Kertokaa toki ahdingostanne.
Olen pähkäillyt, mitä tekisin -
mutta sitten keksin, että mieheni on veljenne tuttava.
En ole varma, kuuluuko tämä toimialueeseenne.
Papin puoleen tässä pitäisi ehkä kääntyä.
Mitä työläitä suunnitelmia sinulla on aamupäiväksi, armaani?
Armotonta kirjontaa? Rankka tapaaminen modistin kanssa?
Toivottavasti vain kiusoittelet, Eustace.
Eustace!
Hän on poissa.
Onko tämä taas yksi salaisuuksistasi? Kenet sinä oikein näit?
Se oli hän. Se morsian!
- Ettekä te nähnyt ketään? - En. En ennen tätä aamua.
Eustace!
Eustace?
Eustace!
Voi ei!
Missä olet, Eustace? Minä täällä!
Älä unhoita minua.
Muista aina se neito.
Muista myllyn neito.
Mitä nyt? Eustace?
Menkää ulos leikkimään. Totelkaa.
Mitähän tämä tarkoittaa?
- Kuolemaa. - Mitä?
Se tarkoittaa kuolemaa.
Ei se mitään tarkoita. Minä erehdyin.
- Sinähän olet ihan kalpea. - Kaikki on kunnossa!
Säästittekö kuoren?
Mieheni tuhosi sen. Mutta ei siinä mitään lukenut.
- Onko sir Eustace käynyt Amerikassa? - Ei.
- Eikö edes ennen avioliittoanne? - Ei minun tietääkseni.
Jatkakaa kiehtovaa tarinaanne.
Äskeinen tapahtui viime maanantaina.
- Keskiviikkona hän näki sen naisen. - Kenet?
Eustace?
Hän on tullut hakemaan minut, Louisa! Syntini ovat saavuttaneet minut!
Kuka on tullut? Sinä pelotat minua, Eustace.
Katso itse!
- Etkö näe häntä? - En minä näe mitään.
Kuka te olette?
Vastatkaa! Kuka te olette?
Eustace! Sano hyvän tähden jotain!
Se on Emelia Ricoletti.
Ei... Ei sinä.
Ei...! Ole kiltti!
Eustace Carmichael, tänä yönä sinä kuolet.
Holmes? Emelia Ricoletti - "morsian"! - Tiedätte nimen?
Watsonilla on lähes maaninen tarve lausua itsestäänselvyyksiä.
Miten miehenne voi nyt? -Hän vaikenee. Pyysin häntä lähtemään.
- Ei, hän ei saa lähteä minnekään. - Hänkö ei ole vaarassa?
Kyllä joku hänet haluaa tappaa, mutta ansa vaatii syötin.
- Mieheni ei ole mikään syötti! - Ei niin, mutta voisi olla.
Menkää kotiin. Tulemme perässä. Eustacen on määrä kuolla ensi yönä.
Se on kaiketi estettävä.
- Ehdottomasti. - Se on ehdottomasti estettävä.
Pikkuveli otti tapauksen hoidettavakseen.
Hän ei saa epäillä, että minä palkkasin teidät.
Onko selvä, Watson?
Luottakaa minuun, herra Holmes.
- Ethän usko...? - En.
- Et tiedä, mitä aioin sanoa! - Jotain huvittavaa yliluonnollisesta.
Mutta se morsian. Emelia Ricoletti on noussut kuolleista!
- Hämmästytät minua, Watson. - Niinkö?
Mistä lähtien sinulla on mielikuvitusta?
Siitä lähtien, kun vakuutin lukijat siitä, että narkomaani voi olla sankari?
Se oli tosiaan vaikuttavaa.
Mutta voin vakuuttaa, että mitään haamuja ei ole.
Paitsi ne, jotka luomme itse.
Anteeksi? Ne, jotka luomme itse? Mitä oikein tarkoitat?
- Somnambulismia. - Anteeksi, mitä?
Kävelen unissani. Se on tavallista. Luulin teitä lääkäriksi.
Se kaikki oli pelkkää painajaista.
- Myös kirjekuoren sisältökö? - Mautonta pilaa.
- Vaimollenne annoitte toisenlaisen kuvan. - Hän on hysteerinen.
Ei.
- Anteeksi? - Hän ei ole hysteerinen.
- Hän on älykäs ja tarkkanäköinen. - Hän pelkää appelsiininsiemeniäkin.
Hän näkee kaikenlaista siellä, missä muut eivät näe mitään.
Mistä niin päättelette, herra Holmes?
Hänellä täytyi olla syynsä ryhtyä vaimoksenne.
Aion yrittää pelastaa henkenne. Mikä yhteys teillä on Ricolettin tapaukseen?
- Ricolettin? - Niin, kertokaa kaikki.
- En ole kuullutkaan siitä naisesta. - En sanonut, että hän on nainen.
- Toivottavasti näemme aamulla. - Tuskin!
Siinä tapauksessa ratkon ikävä kyllä murhaanne. Näkemiin.
Yritit sentään.
- Antakaa tämä lady Carmichaelille. - Mikä se oli?
Hän nukkuu ensi yön yksin kaikki talon ovet ja ikkunat lukittuina.
Uskotko, että haamu... morsian houkuttelee sir Eustacen taas ulos?
Miksi hän muuten olisi uhannut, että mies kuolee ensi yönä?
- Mutta ei kai mies tottele? - Ken ties? Häntä kalvaa syyllisyys.
- Siemenet olivat varoitus. - Eivät siis pilaa?
Amerikassa appelsiininsiemenet kertovat uhkaavasta kuolemasta.
Sir Eustace tietää sen, kuten myös syyn rankaisulleen.
- Liittyykö se Emelia Ricolettiin? - Kaiketi. Kaikilla on haamunsa.
Ne ovat varjoja, jotka määrittävät kaikki aurinkoiset päivämme.
Sir Eustace on merkitty mies. Jotain hän pelkää enemmän kuin kuolemaa:
Että rouva Ricoletti toimittaa hänet helvettiin.
- Höpönlöpöä, vai kuinka? - Aivan. Otitko aseen mukaan?
- Mutta eihän se tehoa haamuun? - Juuri niin.
Tule, Watson! Peli voi alkaa.
- Matalaksi, Watson! - Anteeksi, sain krampin.
- Palaako lamppu vielä? - Palaa.
Sir Eustace.
...ja lady Carmichael. Koko talo nukkuu.
- Tämä on elämäni pisin yö. - Kärsivällisyyttä, Watson.
Nyt on vasta keskiyö.
Harvinaista, että istumme näin yhdessä.
Onneksi emme, tämä ottaa polviin.
Kaksi vanhaa ystävää jutustelemassa, miesten kesken.
- Merkittävä nainen. Lady Carmichael. - Naiset ovat sinun heiniäsi.
- Sanoit, että hänellä oli älyä. - Ja ihailtava jalkapöydän kaari.
- Pidät häntä liian hyvänä sille miehelle. - Siitä en tiedä mitään.
- Tiedätpä. - Avioliitto ei minua kiinnosta.
Miksi ei? Taskukellossasi on valokuva.
Satuin näkemään, että se on Irene Adler.
Katsoit salaa, kun nukuin. Luulitko, etten huomaisi?
- Mahtava vastustaja. - Hieno valokuva.
Miksi haluat elää yksin? Onko se niin outo kysymys?
Ei psykiatrille, mutta sotilaslääkärille on.
Olen läheisin ystäväsi ilman minkäänlaista kilpailua.
- Myönnetään. - Yritän keskustella kanssasi.
- Älä. - Miksi sinun täytyy olla yksin?
Viittaatko romantiikkaan? Kuten tiedät, pidän tunteita vastenmielisiä.
- Ne ovat hiekanjyviä rattaissa. - Rikkoja rokassa, aivan.
- Siinä näet, olen sanonut sen ennenkin. - Vain tarinoissani.
Sanat ovat minun, eivät sinun. Se on kuva, jonka välitän lukijoille.
Sydämetön laskukone. Minä kirjoitin sen, ja lukijat rakastavat sitä -
mutta itse en usko siihen.
Olet elävä ihminen. Sinulla on menneisyys.
- Täytyyhän sinulla olla... - Mitä?
- Kyllä sinä tiedät. - En.
- Kokemuksia. - Anna aseesi. Ammun sinut.
Olet mies lihaa ja verta, tunteita ja... impulsseja.
En ole koskaan odottanut näin paljon haamun hyökkäystä.
Kysyn ystävänä, koska välitän sinusta.
- Mikä teki sinusta tuollaisen? - Voi, Watson...
Ei mikään ole "tehnyt" minua. Olen oma luomukseni.
- Redbeard? - Hyvä luoja!
Mikä neuvoksi?
Jututetaan häntä.
Rouva Ricoletti, oletan? Hieno ilta vuodenaikaan nähden.
- Ei voi olla totta! - Ei niin.
- Onko se luossa. Ikkuna särkyi. - Vain yksi ikkuna kiinnostaa meitä.
Pysy tässä, Watson. Tämä on ainoa reitti ulos.
- Mutta ääni kuului tältä puolen taloa. - Pysy tässä!
Lupasitte suojella häntä! Te lupasitte!
Tiedän, että elät.
Sinun täytyy elää.
Turhaa me pimeässä seisomme.
Nyt eletään sentään 1800-lukua.
Älä unohda.
- Hän on tuolla alhaalla! - Älä sano, että poistuit asemastasi!
- Tyhjä, kiitos sinun! - Näin sen haamun, Holmes!
Ei haamuja ole olemassa!
- Mitä on tapahtunut? Missä sir Eustace on? - Hän on kuollut.
Ette saa syyttää itseänne.
- Olet oikeassa. - Hyvä, että tulit järkiisi.
Se on yhtä lailla Watsonin vika. Suojeltava henkilö makaa kuolleena.
- Tarjouduit tutkimaan hänen murhaansa. - Ajattelin, ettei tarvitse!
- Mitä sanotte, tohtori? - Hän sai voimakkaan veitseniskun.
- Eli kyseessä oli mies? - Ehkä.
- Veitsi on terävä, eli saattoi olla nainen? - Tiedämme, kuka sen teki!
- Näin se haamun! - Sinua huijattiin.
- Minultahan puuttui mielikuvitus. - Eliminoi mahdoton, eli haamu.
Ratkaisu on niin ilmiselvä, että Lestradekin sen hoksaisi!
Vain yhdellä oli motiivi ja tilaisuus. Sama kuin olisi viestin jättänyt.
- Niin jättikin. - Ja se toinen rikkinäinen ikkuna.
Ainoa rikottu ikkuna on se, jonka me rikoimme, mutta... Mitä sinä sanoit?
- Viestistä. - Että murhaaja jätti viestin.
- Tikarissa on lappu. - Ei ollut aiemmin.
Holmes?
Mitä nyt?
IKÄVÖITKÖ MINUA?
- No ikävöitkö? - Mitä?
IKÄVÖITKÖ MINUA?
Miten sait tuon käsiisi? Jätin sen rikospaikalle.
"Rikospaikalle"? Mistä keksit näitä ihme ilmaisuja?
- Ikävöitkö häntä? - Moriarty on kuollut.
Ruumista ei koskaan löydetty.
Ei ihme, kun työntää professorin vesiputoukseen.
Logiikka koki melodramaattisen lopun. Elämäsi pähkinänkuoressa.
Mistä itse keksi näitä outoja ilmaisuja?
Oletko lihonut? -Eilisen jälkeenkö? Olisiko se mahdollista?
- Ei. - Ja silti olen suurentunut.
- Mitä sanoo Englannin paras etsivä? - Englannin?
Olet syvemmissä vesissä kuin luulitkaan. Teitkö listan?
- Mistä? - Kaikesta. Tarvitsemme listan.
- Hyvä poika. - Ei, se ei ole vielä valmis.
Moriarty voi olla eri mieltä.
Hän yrittää hämätä minua, saada minut raiteiltani.
Hän on rikka rokassa, kärpänen keitossa, virus datassa.
Minun on saatettava tämä loppuun.
Jos Moriarty selvisi Reichenbachista, etsii hän sinut käsiinsä.
Minä odotan.
Niin.
Pelkään, että niin teet.
Hän on istunut noin jo kaksi päivää. Ei ole syönytkään mitään.
- Ulkona parveilee toimittajia. - En onnistunut hätistelemään heitä.
Olen hiki hatussa keittänyt teetä.
- Miksi sinä heille teetä keität? - En tiedä, niin tulee vain tehtyä.
Hän sanoi, että on yksi epäilty, sitten vaikeni.
- Outoa, koska siitä hän pitää. - Sanoi, että minäkin sen ratkaisisin.
Hän varmasti liioitteli.
- Mitä hän tekee? - Sanoo odottavansa.
Paholaista. Ei se minua yllättäisi. Täällä käy kaikenlaista väkeä.
Sähköttäkää, jos jotain tapahtuu.
- Tiedät jo kaiken, mitä voin kertoa. - Sitten olet jo saanut vastaukseni.
Kuin pistoolinluodin.
On vaarallinen tapa sormeilla ladattua asetta tupakkatakin taskussa.
Vai ilahduitko vain nähdessäsi minut?
- Varotoimenpide. - Muutoin olisinkin loukkaantunut.
Kohteliaisuus on vastavuoroinen.
Pidän asunnostasi. Se tuoksuu niin...
- ...miehekkäältä. - Olet varmasti ollut täällä ennenkin.
Olethan aina jossain seikkailemassa The Strandin laskuun.
Kulkeeko kuvittaja mukanasi? Poseeraatko päätelmiä tehdessäsi?
Tiedän, että olet ollut täällä kuusi kertaa poissa ollessani.
Sinulla on uskomattoman mukava sänky.
- Pöly koostuu pääasiassa ihmisihosta. - Tiedän.
Maku on kyllä erilainen. Ihon pitää olla tuoretta.
Istu alas. -Ihminen on levittämistä odottavaa pölyä.
Sitä on kaikkialla. Joka henkäyksessä, auringonsäteessä... Käytettyjä ihmisiä.
- Kiehtovaa. Istu alas. - Ihmisiä, ihmisiä...
Mikään ei pysy kiiltävänä.
Haittaako jos laukaisen, jotta piippu puhdistuisi?
Emme tarvitse lelua tappaaksemme toisemme. Eihän se olisi intiimiä?
- Mitä olet vailla? - Itse sinä tänne tulit.
Tiedät, ettei se ole totta. Mitä sinä haluat, Sherlock?
- Totuuden. - Ai sen. Totuus on tylsä.
Et odottanut, että ilmestyisin. Sir Eustace sai ansionsa mukaan.
Et voinut tappaa häntä. Mitä sitten? Lopeta!
Et sinä sir Eustacesta tai morsiamesta välitä, vaan vain yhdestä asiasta.
Tiedän, mitä teet.
Morsian ampui päänsä tohjoksi ja palasi sitten takaisin.
Mahdotonta, mutta hän teki sen.
Ja sinun täytyy saada tietää, miten. Eikö niin?
Tietämättömyys raastaa sinua.
Yrität estää minua. Hämätä minua, saada minut raiteiltani.
Eikö muistutakin tämä erästä toista tapausta?
Näin on käynyt ennenkin. Ei mitään uutta auringon alla.
Mikä se olikaan...? Muistatko, mikä tapaus se oli?
Se on ihan kielen päällä.
Se on kielen päällä...
Se on...
...kielen päällä.
Rouva Hudsonin tapettien tähden, jos teet virheliikkeen, kuolet.
Anteeksi?
Kuollut on uusi seksikäs.
- Olipa virkistävää. - Miten voit olla elossa?
Miltä minä näytän?
Vastaa rehellisesti. Huomaako sitä?
- Ammuit itseäsi. Miten voit olla elossa? - Kampaan hiukset sen eteen.
Näin, kun kuolit. Mikset ole kuollut?
Sillä putoaminen ei tapa.
Sinun jos jonkun pitäisi se tietää. Ei se ole se putoaminen.
Vaan laskeutuminen!
Olemme laskeutuneet.
Ei... ei nyt!
- Toivottavasti matka oli miellyttävä. - Maanpakosi jäi lyhyeksi.
Minun on mentävä takaisin! Olin melkein ratkaissut sen!
Takaisin minne? Et käynyt kaukana.
- Ricolettin karmiva morsian! - Emme ymmärrä, mitä puhut.
Sata vuotta vanha tapaus. Nainen nousi kuolleista.
Kuin Moriarty? -Ampui itseään päähän. Kuin Moriarty.
Saimme tietää siitä ihan vasta. Hän on tv: ssä kaikkialla.
Mycroft soitti viisi minuuttia sitten. Miten olette edistyneet?
Olin ajatuspalatsissa. Kysyin, miten olisin ratkaissut sen vuonna 1895.
Palat alkoivat loksahdella. Olin siellä, aivan uppoutuneena...
Oletko lukenut Johnin blogin siitä, miten tapasitte?
Se joskus auttaa. Olen terävämpi hänen silmillään nähtynä.
Luuletko, että sinua uskotaan?
- Hänen päässään on kokonainen maailma. - Minun on palattava sinne.
Ajatuspalatsi on muistitekniikka. Tiedän, mikä se on ja mikä se ei ole.
Voi olla asioita, jotka minä tiedän, mutta sinä et.
Toki on. Teitkö listan?
- Olet lihonut. - Lopeta! Teitkö listan?
- Mistä? - Kaikesta, mitä olet ottanut.
Ei kyse ole siitä. Hän vajoaa jonkinlaiseen transsiin.
Meillä on ollut sopimus siitä lähtien, kun se tapahtui.
Mistä hänet sitten löydänkin, kujalta tai asuntolasta -
hänellä on oltava lista.
Hän ei voinut ottaa kaikkea tätä viidessä minuutissa.
Hän oli aineissa jo ennen koneeseen nousua. Nistit osaavat huijata hyvin.
Olen käyttäjä. Lievitän sillä tylsyyttä ja terävöitän ajattelukykyäni.
Tämä voi tappaa sinut!
Hallittu käyttö on harvoin kuolemaksi. Pidättyvyys ei ole kuolemattomuutta.
- Etsin tietoja Emelia Ricolettista. - Pääsen MI5:n arkistoihin.
- Sieltä minä juuri etsin. - Mitä pidät MI5:n suojauksesta?
Että sellainen pitäisi olla. Tapaus on todellakin ratkaisematta.
Hiljaa! Pitää päästä takaisin. Olin lähellä ratkaisua, kun aloitte höpistä.
- Anteeksi, häiritsimmekö trippiäsi? - Kuuntele...
- En. - En ole vihainen.
Mikä helpotus, se niin huoletti minua. Hetkinen... Ei huolettanutkaan.
Olin tukenasi, ja olen vastakin.
Olen tukenasi loppuun asti.
- Tämä on minun syytäni. - Se ei liittynyt sinuun mitenkään.
Viikko vankilassa. Olisihan se pitänyt tajuta.
Että yksinäisyydessä jäit loukkuun pahimman vihollisesi kanssa.
- Morfiinin vai kokaiinin? - Mitä sinä sanoit?
- En mitään. - Sanoitpa...
Kumpaa tänään? Morfiinia vai kokaiinia?
Holmes?
Kumpaa tänään, Holmes? Vastaa!
- Moriarty oli täällä. - Moriarty on kuollut.
- Olin suihkukoneessa. - Missä?
Sinä ja Mycroft olitte siellä.
Et ole poistunut täältä minnekään. Et ole ollut missään.
Morfiinia vai kokaiinia?
Kokaiinia, seitsenprosenttista liuosta. Haluatko kokeilla?
En, mutta kaataisin sen kaiken mieluusti ulos ikkunasta.
Estäisin sinua.
Silloin saisit tuta, kumpi meistä on sotilas ja kumpi narkomaani.
Et sinä mikään sotilas ole.
Sotilaslääkäri. Voin katkaista jokaisen luusi - ja nimetä ne.
Annat tunteiden sumentaa järkesi.
- Lupasit, ettet käytä tapausta tutkiessa. - Ei, vaan sanoin niin tarinoissasi.
Ravaan mielelläni perässäsi kuin idiootti, jotta sinä näytät terävältä.
- Mutta tämä peli ei vetele! - Miksi ei?
- Koska sinua tarvitaan. - Typerien tarinoidesiko takia?
Niin, typerien tarinoideni takia.
Sähke, herra Holmes!
- Mitä nyt? - Mary.
Hän saattaa olla vaarassa. Nyt on kiire.
Kokaiiniko nyt puhuu? Mary on varmasti vain kyläilemässä.
Tule nyt!
Mistä on kyse? Pystytkö tähän?
Maryn tähden, kyllä. Älä koskaan epäile sitä.
- Holmes? - Olen kunnossa!
- Ei sitä. Tämä. - Miksi?
Olet Sherlock Holmes. Lakki päähän nyt.
Taksi!
Missä hän on? Kerro, mistä on kyse?
Miten aika kuluisikaan ilman noita kysymyksiäsi?
Kerro, missä vaimoni on, senkin pelle, tai saat köniisi!
- Missä hän on, Holmes? - Eräässä entisessä kirkossa.
Hän uskoo löytäneensä ratkaisun, ja on siksi suuressa vaarassa.
Hyvin valittu vaimo.
- Mitä helvettiä! - Löysin heidät.
- Mitä tämä kaikki on? - Salaliiton ydin.
Taivaan vallat... Mikä tämä on? Ja mitä sinä täällä teet?
Teen tutkimuksia, Holmesin pyynnöstä.
- Miten saatoit, Holmes? - En hänen, vaan sen terävämmän.
Tajusin, että heitä täytyi olla useampia.
Uskon, että rouva Ricoletti sai apua ystäviltään.
Hienoa, Mary. "Se terävämpi"?
Uskoin, että menetän sinut. Että laiminlöimme toisiamme.
- Itse sinä kotoa pois muutit. - Puhun Maryn kanssa.
Toimitko Mycroftin laskuun? -Hän halusi pitää hullua veljeään silmällä.
Oletko huomannut, että vaimosi on hoitajaksi varsin taitava?
Hän tietää, miten taitavia sairaanhoitajat ovat. Entä sinä?
- Tajusin sen vasta nyt. - Hidasälyinen pikkuveli-rassukka.
Keskitytäänpä nyt.
- Mitä he haluavat saavuttaa? - Otetaan selvää.
En voi vastustaa dramatiikkaa. Teillä taitaa olla sama vika.
Erinomaista. Täydellistä teatteria. Arvostan tällaista spektaakkelia.
Emelia Ricoletti ampui itsensä, palasi kuolleista ja tappoi miehensä.
Miten se onnistui? Käydään tapahtumat järjestyksessä läpi.
Rouva Ricoletti piti huolen, että herätti kaikkien huomion.
Sinä? Vai minä?
Hän laittoi aseen suuhunsa, ja ampui maahan toisella.
Apuri ruiskutti verta verhoille, ja kaikki todistivat "itsemurhan".
Rouva Ricolettia muistuttava ruumis vietiin ruumishuoneelle.
Itsemurha ei Scotland Yardia juuri kiinnosta.
Oikea rouva Ricoletti häipyi paikalta.
Sitten seuraa se ovelin juttu. Hän pyysi tuttua taksinkuljettajaa -
viemään hänet aviomiehen oopiumluolalle.
Täydellinen näyttämö täydelliselle draamalle!
Kuka sinä olet? Mitä haluat?
Emelia?
Varma tunnistus. Rouva Ricoletti on noussut kuolleista.
Vähän meikkiä, ja saadaan kostonhimoinen haamu!
Piti hoitaa enää yksi asia.
Ripeästi nyt. Ei kyyneleitä.
Nyt piti vain saada rouva Ricoletti ruumiin tilalle -
jotta tunnistuksessa asiasta ei olisi epäselvyyttä.
Mutta miksi? -Kaikki isot asiat vaativat marttyyrinsa.
Kaikilla sodilla on itsemurha- tehtävänsä, ja tämä on sota.
Puolet ihmiskunnasta on sodassa toista puolta vastaan.
Tuo näkymätön, alati läsnä oleva armeija -
joka hoitaa kotimme ja kasvattaa lapsemme.
Ylenkatsottu, alistettu ja holhottu -
ja kaiken lisäksi ilman äänioikeutta.
Mutta se on silti armeija, joka on valmis sotimaan asiansa puolesta -
ja oikaisemaan epäkohdan, joka on yhtä vanha kuin ihmiskunta.
Mycroft oli oikeassa, Watson. Tämä sota, joka täytyy hävitä.
- Hän oli kuolemansairas. - Kuka?
Emelia Ricolettilla oli keuhkosairaus, eikä aikaa ollut enää paljon.
Niinpä hän päätti tehdä kuolemastaan merkityksellisen.
Hän tunsi amerikkalaisten salaseurojen metodit -
joita hän käytti asettaakseen sir Eustacen vastuuseen synneistään.
He tapasivat Yhdysvalloissa.
Mies lupasi hänelle kaiken. Avioliiton, aseman...
Mies käytti häntä hyväkseen -
ja heitti sitten yli laidan, hylättynä ja rahattomana.
Hooper!
Holmes.
Minua hän ei huijannut.
Miksi että koskaan mainitse minua?
Emelia luuli löytäneensä onnen Ricolettin kanssa. Hänkin oli hirviö.
Emelia Ricoletti oli ystävämme. Ette tiedä, miten se sika kohteli häntä.
Mutta se morsian... Näimme hänet.
Niin näimme.
Ja lasi joka rikkoutui, ei ollut ikkuna, vaan vanha temppu.
- Ei voi olla totta! - Ei niin.
Sitä sanotaan "Pepperin haamuksi".
Lasin pinnalle heijastetaan elävän ihmisen peilikuva.
He tekivät vain sen virheen, että lasi hajosi siirrettäessä.
Katso ympärillesi. Huone on täynnä morsiamia.
Kun Emelia oli ylösnoussut, kuka tahansa saattoi esittää häntä.
Kostonhimoinen haamu, joka kylvi pelkoa pahojen miesten keskuudessa.
Aave, joka kosti liian kauan mellastaneille raakimuksille.
Ryhmä raivottaria, jotka olivat heränneet.
Naisia, jota minä... me olemme huijanneet ja pettäneet.
Naisia, joita olemme ylenkatsoneet ja väheksyneet.
Kun ajatus on syntynyt, sitä ei voi tukahduttaa.
Tämän teki määrätietoinen ihminen, joka tiesi sir Eustacen julmuuden.
Synkkä salaisuus, josta tiesivät vain läheisimmät, kuten Emelia Ricoletti -
nainen, jonka mies oli pettänyt vuosia aiemmin.
Jos haamua ei lasketa, jää jäljelle vain yksi epäilty.
Eikö niin, lady Carmichael?
On vain yksi pieni yksityiskohta, joka ei täsmää.
Miksi pyysitte minua estämään murhan, jonka aioitte itse tehdä?
"Yksityiskohta, joka ei täsmää..." Ei niin, koska se ei ole todellinen!
Sherlock...
Kukkuu.
Ei... Et se voi olla sinä.
Oikeasti. Puvut, gongi...
Ei meillä rikosneroilla ole tapana käyttää gongeja tai naamiaisasuja.
Mitä täällä tapahtuu?
Onko tarpeeksi höpsöä? Goottilaista? Tarpeeksi hullua jopa sinulle?
Ei tässä ole järkeä, sillä se ei ole totta. Mikään ei ole todellista.
Mistä hän puhuu?
Tämä kaikki on vain sinun päässäsi.
Sherlock? Holmes!
Sinä näet unta.
Uneksiiko hän?
Siinä sinä olet. Luulimme, että kuolit. Tämäkö on "hallittua käyttöä"?
- Mihin Emelia Ricoletti on haudattu? - 120 vuotta sittenkö?
- Sen selvittäminen voi viedä viikkoja. - Selvitin sen.
- Miten tämä on olennaista? - Minun on saatava tietää.
- Eli miten Moriarty teki sen? - Se tapahtui vain päässäsi.
- Murha tapahtui oikeasti. - Ystävät pystyttivät kiven.
- Mitä sitten uskotkin löytäväsi... - Minun on yritettävä!
RAKAS SISAR KUOLEMASSAKIN USKOLLINEN
Rouva Ricoletti haudattiin tähän, mutta entä se toinen ruumis?
Se vietiin jonnekin, mutta tuskin tänne.
Kyllä! Joku hankki heille ruumiin, kuten Molly Cooper minulle...
- Ei mennä nyt siihen. - Aiotko oikeasti tehdä sen?
- Minun on pakko! - Noin puhuu oikea väärinkäyttäjä.
- Se on tärkeää! - Nyt puhuu riippuvuutesi.
- Moriarty on palannut! On toimittava. - Seuraavaksi! Teen nyt tämän ensin.
Kaikki antavat sinun aina pitää pääsi. Tällä kertaa en anna periksi!
Soita, kun olet valmis töihin. Vien Maryn kotiin.
- Mary vie minut kotiin. - Sitähän minäkin.
- Hän on oikeassa. - Niin hän aina on. Se on tylsää!
Autatteko minua?
Cherchez la femme.
Voi sentään, hauta on tyhjä.
Hänet on täytynyt haudata arkun alle!
Valitan. Ehkä ruumiista hankkiuduttiin eroon jollain toisella tavalla.
Todennäköisesti. Ja siitä on kauan. Meillä on tärkeämpiäkin asioita.
Moriarty on noussut kuolleista.
Älä unhoita.
Missä minä olen? Näen siis vieläkin unta.
Liian syvällä. Aivan liian syvällä.
Onnittelut, olet ensimmäinen, joka haudataan omaan ajatuspalatsiinsa.
- Eikö tämä ole vähän ylidramaattista? - Sinulle ja minulleko? Ei lainkaan.
- Mikä sinä olet? - Tiedät, mikä minä olen.
- Moriarty, rikosten Napoleon. - Moriarty on kuollut!
Sinun päässäsi en voi koskaan kuolla.
Kutsuit aivojasi kovalevyksi. Tervehdi virusta.
Tällainen on meidän loppumme, aina yhdessä.
Sinulla on terävä pää, Moriarty.
Kenties yhtä terävä kuin minulla.
Liikuttavaa. Mikä kunnia.
Mutta kun puhutaan lähikamppailusta ilman aseita jyrkänteen reunalla...
...sinä olet se, joka päätyy veteen, persjalka!
Luulet olevasi niin suuri ja voimakas, Sherlock. Mutta et minua vastaan!
Minä olen heikko kohtasi!
Pidän sinut maassa!
Aina kun kompastut, kun epäonnistut, kun olet heikko -
minä olen paikalla!
Älä yritä panna hanttiin. Makaa siinä ja luovuta!
Pudotaanko yhdessä? Se on väistämätöntä.
Lopussa jäämme aina kaksin!
Professori on hyvä ja jättää ystäväni rauhaan. Ärsytätte häntä.
- Epäreilua, teitä on kaksi! - Aina. Ettekö lue The Strandia?
Polvillesi, professori.
- Kädet niskan taakse. - Kiitos, John.
- Mistä lähtien minua Johniksi kutsut? - Yllättyisit.
En lainkaan. On aika herätä, Sherlock.
Olen tarinankertoja, tiedän, koska olen sellaisessa mukana.
- Tietysti tiedät, John. - Millainen hän on, se toinen minä?
- Fiksumpi kuin miltä näyttää. - Eli perhanan fiksu.
- Perhanan fiksu. - Karatkaa jo yhdessä naimisiin.
- Julkeaa. - Hävytöntä.
- Pahastutko? - En lainkaan.
- Oli minun vuoroni. - Niin oli.
- Miten ajattelit herätä? - Varmaankin näin.
- Oletko varma? - Jään aina henkiin, John.
Mutta miten?
Alkeellista, rakas Watson.
- Oliko teillä ikävä minua? - Oletko kunnossa?
- Vedit överit. Joudat sairaalaan. - Ei ehdi. Moriarty on palannut.
Melkein toivon, että onkin, jos se pelastaa sinut tältä.
En tarvitse nyt tuota. Minulla on aitoa tavaraa - töitä siis.
Lupaa se minulle.
Etkö ole jo hankkimassa minulle armahdusta, kuten oikeat isoveljet?
Tohtori Watson...
Pidä häntä silmällä, kiitos.
- Odota, Sherlock. Elääkö Moriarty? - Sanoin vain, että hän on palannut.
- Eli hän on kuollut? - Niin, hänhän ampui aivonsa pellolle.
Otin yliannostuksen vain todistaakseni sen. Moriarty on kuollut.
Mutta ennen kaikkea tiedän nyt tarkasti, mitä hän aikoo seuraavaksi.
Lentokone, puhelinvekottimet... Mitä hullua kuvitelmaa ne ovat?
Vain minun kuvani siitä, miltä tulevaisuus näyttää, ja me siinä.
Vesipisarasta voi kuvitella Atlantin tai Niagaran.
- Tai Reichenbachin? - Oletko kirjoittanut siitä?
Yhtenä harvinaisista epäonnistumisistani tietysti.
"Näkymättömän armeijan seikkailu"?
"Raivotarten joukko"? "Hirviörykmentti"?
Ajattelin antaa nimeksi "Karmiva morsian".
- Makaaberia. - Se myy. Kuten murha.
Liittyen omaan tarinaasi...
Oliko liuos vain seitsenprosenttista? Et siis ole lisännyt annosta?
Ehkä annoin mielikuvitukselle vallan, mutta kyllä sellaista voi tapahtua.
Viihtyisin siinä maailmassa.
- Minä en. - Kyllä sinä viihtyisit.
Mutta olenkin aina tiennyt olevani ajaton mies.
Suomennos: Päivi Vuoriaro www.undertext.se